SÖMNPARALYS:
Ett tillstånd där man varken kan-
- röra sig eller tala när man somnar eller vaknar.
Bara i USA dokumenteras 3 miljoner fall per år.
- Grattis! - Grattis på födelsedagen.
- Tack.
- Grattis på födelsedagen, syrran. - Hej.
Ursäkta mig.
Onödigt att slösa bort champagnen, eller hur?
Hur är det med dig?
Jag kan inte sova.
Jag är 28, och har just flyttat tillbaka till mitt flickrum.
Mamma och pappa är på mig hela tiden, oroade för ett återfall.
Så det är inte bra.
- Och så bjuder du in henne? - Jag vet. Hon är jobbig.
Men det är trots allt hennes födelsedag med.
Jag vet ju att ni stod varandra nära.
Och du vet hur viktigt det är att släppa gamla oförrätter.
Kan jag inte bara få ta om hela det här året?
Visst, gärna för mig. Men det vore den enkla lösningen.
Och du väljer aldrig det enkla, men det är därför jag älskar dig.
Allt kommer att lösa sig. Kom nu.
- Kom, så går vi och har kul. - Visst.
Hej.
- Ska du sura hela kvällen? - Jag surar inte.
- Kom och dansa med mig, då. - Sluta, Kate. Jag är inte på humör.
Det är vår födelsedag. Ha lite skoj.
Jag behöver min danspartner.
Vi är bättre tillsammans.
Okej, då.
Herregud, gissa vem som börjat gå i sömnen igen?
Linda, jag tror inte nån vill höra det.
Jodå, dina sömngångarhistorier är klassiska.
Det var skitroligt. Han lämnade sovrummet, och jag följde efter.
Och där står han i hallen och kissar in i garderoben.
Och du, då?-Hon vaknar mitt i natten och skriker som en furie.
Vad är det som gör att du skriker mitt i natten?
Ingenting. Bara en mardröm.
Du vet, när man faller och ska just slå i marken...
Man vaknar med ett ryck, och hjärtat rusar.
Precis så. Nåt ska ju få mig att skrika om nätterna.
Vad då? Det är ju bara en larvig dröm.
Den har väl alla haft?
Eller när man vaknar, öppnar ögonen och inte kan röra på sig?
Och det känns som om det är något som håller ned en.
Man hör underliga ljud och känner att nåt är där i rummet med en.
Något ondskefullt.
Inget mer sprit för dig.
Charmigt.
Hördu. Hördu, hallå.
- Vad är det? - Jag borde inte ha sagt nåt.
- Om vad då? - Ingenting.
- Det är inget. Jag vill åka hem. - Okej.
- Jag hämtar mina nycklar. - Jag behöver inte barnvakt. Jag tar taxi.
Hej, pappa.
- Oj, vad är klockan? - Det är sent.
- Hur var kalaset? - Kul.
Och här är jag: hel, ren och nykter.
Jag väntade inte på dig. Jag såg på tv och somnade.
- God natt, pappa. - Grattis på födelsedagen.
Kom, Trix.
Hon ringde polisen flertalet gånger och begärde besöksförbud.
Det står i pappren.
Okej, jag skickar dem.
- Hej, ursäkta att jag stör. - Du stör inte.
Det var en intressant kväll igår.
Jag blev överraskad när Evan bjöd in mig.
Hur är det med dig? Kom in.
Vad är det som händer?
Sen en månad tillbaka vaknar jag på nätterna och kan inte röra mig.
Som det du beskrev på kalaset.
Först trodde jag att det berodde på stress, men det blir bara värre.
Det kan låta konstigt, men... något angriper mig.
Jag vaknar förlamad och...
Det är nåt som försöker strypa mig.
- Går du på dina möten? - Ja.
Herregud, du hjälper okända människor hela tiden.
- Men när det gäller släkten... - Kan vi låta bli att älta det?
Jag vill hjälpa dig, men det du berättar är orimligt.
Jo, jag vet.
- Jag ska träffa en doktor i eftermiddag. - Bra, jag följer med.
Det du beskriver är sömnförlamning.
När man sover stängs kroppen av så att vi inte lever ut våra drömmar.
När vi vaknar så ser hjärnan till att kroppen inte längre är förlamad.
Men ibland när vi vaknar så funkar inte det.
Så hjärnan är vaken, men kroppen är som förlamad.
Det är inte bara det. Jag ser någonting.
Någonting stryper mig.
I mer extrema fall kan hjärnans överlevnadsinstinkter gå igång.
Man kan drabbas av panik och andnöd, och man kan hallucinera.
- Hur vanligt är det? - De flesta är med om det någon gång.
Där ser du. Det finns en rationell förklaring.
Sömnförlamning kan vara skrämmande, men det är ofarligt.
- Det hon sa lät rimligt. - Det känns bara så verkligt.
Drömmar sägs ju vara en nyckel till det undermedvetna.
Det är kanske ditt medvetande som säger åt dig att sluta kämpa emot.
Du har kämpat emot varenda gång nån försökt hjälpa dig, Beth. Utan resultat.
Om det händer igen, kämpa inte emot.
Du måste tillåta dig själv att känna dessa känslor.
Okej, jag ska försöka.
Och tack. Vi har haft det knepigt ibland, men... jag älskar dig.
Jag älskar dig med.
- Hej på er. - Hej, raring.
- Det var en lång dag. Jag lägger mig. - Okej, raring.
- Skönt att du och Kate är på god fot. - Jag håller med.
- Du har bara... - En syster. Jag vet, mamma.
- God natt på er. - Jag älskar dig, raring.
- Hallå? - Gå och kolla Beth.
- Pappa, på en gång! - Okej, okej.
- Vad är det? - Ingen aning.
Hon sover ju.
Beth?
Beth, älskling?
Beth?
- Herregud, Beth, nej! - Vad är det?
- Nej! Nej! - Vad är det?
- Hjälp! - Pappa?
Kate. Kate!
Nej!
Lita till Gud, och låt honom förvandla rädslor till hopp, sorg till glädje-
- tvivel till visshet, och ensamhet till gudomlig samvaro.
Av jord är du kommen, jord skall du åter varda.
Må Gud vara med denna unga kvinnas själ i evighet.
Gud välsigne och vaka över eder. Må hans nåd skina över eder.
Må Gud lyfta sitt anlete mot eder och giva eder frid. Amen.
Vi ses där hemma.
Beklagar sorgen.
- Tack. - Hon var en sån rar flicka.
Hur kände ni henne?
Jag är dr Hassan Davies, specialist på sömnstörningar.
Jag hjälpte Beth med hennes sömnsvårigheter.
- Men jag misslyckades. - Ni kunde inte ha gjort någonting.
- Läkarna sa att det var ett astmaanfall. - Lustigt. Beth hade ju inte astma.
Jag tror mig veta vad som hände med er syster.
Familjen väntar.
Hej, pappa. Hur är det?
Hyfsat. Jag hämtar dina saker.
Hej, mamma.
Hördu...
Jag ställde in din väska i ditt rum.
Jag tänkte faktiskt bo här.
Är du säker?
Jag vill vara nära henne.
Trix.
Vad är det, Trix?
Evan!
Trix! Din lilla pälsbuse.
- Söta lilla monster. - Beth skulle velat att du tog honom.
Visst är hon vacker?
- Du rökte väl inte sånt med henne? - Nej.
Jag lade av för hennes skull. Men nu spelar det ju ingen roll.
Hon besökte mig dagen hon dog. Hon var upprörd.
Hon sa att det var något som angrep henne.
Var allt bra i er relation?
Oj. Du är helt otrolig.
Sitta på dina höga hästar... Du brydde dig inte mycket tidigare.
- Jag har alltid brytt mig. - Och varit nedlåtande och högtravande.
Du fick henne att må dåligt. Du vet inte ett dyft om oss.
Jag försökte hjälpa henne i många år.
När jag slutade stödja hennes destruktivitet tog hon avstånd från mig.
Men jag ska inte förklara nåt för dig. Hur länge var ni ihop? Två år?
Hälften av tiden festade ni.
Du drog ned henne, och nu ska du ha beröm för att ha hjälpt henne?
- Beth hade problem långt innan vi möttes. - Jag vet.
Jag är inte här för att bråka. Jag hoppades bara-
- att hon hade berättat nåt om vad som höll på att hända med henne.
Vad det än var så gick hon till nån kille om det.
- Hassan? - Ja.
Han sa en massa tokiga saker, och det skrämde henne.
Så då gick hon till dr Sykes.
Hans teorier och metoder är inte vetenskapliga.
Kan de ha bidragit till hennes död?
Hade hon sömnstörningar så gjorde hans metoder mer skada än nytta.
Ursäkta, det här är min lektion. Jag beklagar sorgen.
Då så, allihopa. Förlåt att jag är sen.
- Kate, vad gör du här? - Jag skulle prata med dr Sykes.
Om Beths sömnförlamning?
- Kände du till den? - Ja.
Dr Sykes hjälpte mig. Kanske hjälpte hon Beth med.
- Varför sa du inget på kalaset? - Du såg ju hur alla reagerade.
Det kändes genant. Jag skäms. Jag borde ha sagt något.
Vi har alla gjort saker vi ångrar.
- Hallå? - Hassan?
- Det är jag. - Det här är Kate Beauman.
Vi måste prata.
- Fint väder. - Vad gjorde ni med min syster?
- Hjälpte henne. - Jag pratade med dr Sykes.
- Jag vet att ni förlorat er läkarlicens. - Just det, dr Sykes.
Vi var kollegor. Hon kan verka både excentrisk och egensinnig-
-men kan inte se skogen för alla träd.
Se här, en studie från Hmongkulturcentret.
En utredning om hundratals fall-
- där människor dött i sömnen över de senaste 30 åren.
Alla var fullständigt friska.
Läkarna kunde inte hitta kliniska orsaker som förklarade dödsfallen.
De skrämdes till döds i sömnen.
Men alla offer hade upplevt att någon satt på dem och ströp dem.
De kallade det "det sittande spöket".
Ni måste inse att det här inte är ett nytt fenomen.
Henry Fuseli målade den här 1781, där en demon sitter på kvinnans bröstkorg.
Sa dr Sykes att sömnförlamning också kallas för häxsyndromet?
Du har sett den, eller hur?
Om du har det, så är du i fara, Kate. Du måste låta mig hjälpa dig.
Kate.
- Hallå - Linda, det är Kate.
- Läget? - Jag fråga.
När du vaknade förlamad, såg du någonting då?
Var någonting med dig där i rummet?
- Dr Sykes sa att... - Jag struntar i vad hon sa.
Jag frågar dig.
- Du, jag måste lägga på. - Linda...
Om du vill ha en match till så är jag inte på humör.
Vad är det?
Jag var vaken, men kunde inte röra mig.
Och det var något där i badrummet med mig.
Och det var inte första gången. Samma natt som Beth dog vaknade jag förlamad.
Och på nåt vis kunde jag...
...se genom hennes ögon. Jag hörde några ljud och...
...något satt på mig och ströp mig.
Jag förstår hur det låter.
När min mamma dog så mådde jag väldigt dåligt.
Ibland när jag kände mig rädd-
-ensam eller nåt, så...
Då hörde jag hennes röst säga mitt namn.
Det var en tröst. Och du låter som Beth nu.
Hon försökte övertyga sig själv om att allt bara var hjärnspöken.
Men Hassan övertygade henne om att det var verkligt, och det skrämde henne.
Han verkar faktiskt trovärdig. Jag kollade upp honom.
Han har varit medlem i Amerikanska sömnstörningsförbundet sedan 1989.
Han blev intresserad av sömnstörningar som sjuåring-
-när hans pappa gick i sömnen och dog.
Han bröt nacken när han föll nedför en trappa. Hassan såg det.
- Herregud, vad hemskt. - Jo.
Det finns mer än en miljon referenser.
- Snacka om läskig subba. - Får jag ta över?
Hassan sa att det här är varelsen som förlamar sina offer och kväver dem.
Den har olika namn i olika kulturer. I Asien är det onda förfäders andar.
Araber kallar den för djinn.
På gammalengelska är hon "maran", som i...
- Nattmara. - Det ser ut som vidskepelse.
Jo, men hur förklarar du det som hände när Beth dog? Eller det som hände ikväll?
- Hur är det? - Inte bra.
Okej, kom.
- Hur gör du för att orka? - Samma som du. Jag jobbar på.
- Jag går upp i måleriet. - Den är vacker.
Den största skönhet kan komma från den största smärtan. Jo, det låter larvigt.
- Jag brygger lite te åt dig. - Jag är inte så förtjust i te.
Kammomillbrygd var Beths lösning när hon var sömnlös.
Jag är inte Beth, Evan.
- Förlåt. - Ingen fara.
Du kan sova över här om du vill.
- Jag kan hålla ett öga på dig. - Säkert?
- Visst. - Tack.
Jag såg en sak till på datorn. Jag ska se om jag kan hitta det.
Sheryl Crow pratade om sömnförlamning i Rolling Stone.
"Det är en bisarr och sjuk känsla där man är helt paralyserad-"
"-och övertygad om att man kommer att dö."
Skumt, eller hur?
Evan.
Jag är här, Evan.
Oj, jag har sovit som en stock.
Har du sovit nåt alls?
Jag ringer Hassan och ser vad han vet om häxan.
Då så. Jag hör av mig senare.
Var har du varit? Vi var jätteoroliga.
- Ute. Jag kunde inte sova. - Varför läser du sånt här?
Jag undersöker sömnstörningar. Nämnde Beth några underliga nattliga händelser?
Hon nämnde mardrömmar. Hurså?
Hon sa att hon såg något i rummet med henne.
Samma sak som nämner i den där studien.
Det är bara galna teorier, pseudovetenskap.
Det trodde jag med, men ni borde läsa det.
Det där är bara en studie av många i ämnet.
Vi är oroliga för dig och tycker inte att du borde bo i Beths rum.
Det är inte sunt.
Hallå? Vad är det?
Okej, jag kommer med en gång.
Jag har möte ikväll, så sitt inte vaken och vänta på mig.
- Ett möte med din sekreterare? - Nej, med ledningen.
Hade inte ni ett möte nyss?
- Kan vi lägga ned det här? - Du har inte sagt nåt om ett möte.
Jag säger det nu.
- Hejdå, Kate. - Hej.
- Är allt som det ska? - Jodå.
Han förväntar sig att jag bara ska glömma vad som hänt, men det kan jag inte.
Det var så hela den här röran började.
Efter hans... grej med det där fnasket från kontoret.
Jag besökte dr Sykes, och det slutade. Men igår kväll började det igen.
Det var som om någonting ströp mig.
Jag trodde att jag skulle dö.
Och om jag bara kunde bryta förlamningen och röra på mig, så skulle allt bli bra.
Men det gick inte. Jag var inte tillräckligt stark.
Det har hänt mig med. Samma natt som Beth dog, och igår natt.
- Vad ska vi göra? - På med ytterkläderna.
- Ursäkta, dr Sykes. - Ingen fara. Hej.
Ni hjälpte Linda med hennes sömnförlamning. Vad gjorde ni?
Jag sa samma sak som till er, att det är ett ofarligt tillstånd.
Det är inte ofarligt. Folk har dött av det i tusentals fall.
Alla offer såg samma sak, det sittande spöket.
Eller en gammal häxa. Det kallas väl för det? Häxsyndromet?
Linda har sett den, min syster såg den.
- Den angrep mig igår kväll. - Angrep?
- Ja! - Som sagt, man kan hallucinera.
- Det var ingen hallucination. - Ni har pratat med Hassan.
Jag sa att ni inte skulle göra det. Han drar igång er fantasi.
Om det bara är inbillning, hur kan tusentals människor över hela världen-
- ha sett exakt samma sak, och tusentals friska människor dö varje år?
Säg inte att det är dödlig astma.
Jag måste tyvärr be er att gå härifrån.
- Kom, det här leder ingenvart. - Får jag tala med dig?
Vi har gjort stora framsteg ihop, och jag vill att du återfaller på grund av..
Linda!
...galen vidskepelse!
Kom in.
- Var var du? Jag har ringt hela dan. - Jo, jag har stängt av ringsignalen.
Samma sak händer med Linda.
Nu får du sluta flumma. Det är viktigt att du är skärpt.
- Jag vet att du inte tror mig, men.. - Jo, det gör jag.
Jag såg den igår kväll. Vad fan ska vi göra?
Ringa Hassan i morgon bitti. Jag tror att han kan hjälpa oss.
Ni har nått Darryl. Lämna ett meddelande.
Ringer du inte tillbaka? Ja, skit i det, då.
Kom och kolla.
Det här är en kille i Austin.
Den kom igen igår kväll.
Läkarna vill att jag ska ta medicin. Det är deras lösning på allt.
Jag är rädd. Jag är trött...
Jag vet inte vad mer jag kan säga, annat än att ni ska be för mig.
Dag sex, och jag har inte sett den.
Det verkar funka. Men jag är på min vakt ändå.
Men jag tror att jag räknat ut vad jag måste göra. Hur jag kan besegra den
Ja... Vi ses.
- Det är han senaste. - Hans sista.
Det kan innebära...
Hallå, jag söker John Pang.
Jag beklagar att jag ringer så sent, men...
Kan jag bara få tala med honom lite kort? Det är mycket viktigt.
Okej, jag försöker igen imorg... Hallå?
- Han lever. - Bra.
Jo, men hon som svarade var inte direkt trevlig.
Hon sa att han inte vill prata med någon, och lade på.
- Fortsätt ringa. - Nej.
Imorgon hämtar vi Linda, och sen åker vi och träffar honom.
Har han kommit på hur man besegrar den, så kan den här mardrömmen vara över.
Linda är borta...
Darryl, Darryl, Darryl.
Jag fick ditt meddelande.
Allvarligt, Lin. Du får lägga av med det här.
Jaha, så nu ignorerar du mig?
Jag vet att du hör mig.
Efter alla pengar vi lagt på äktenskapsrådgivning...
Inget resultat.
Hur ska vi reda ut det om du inte vågar börja lita på mig? Linda?
Linda.
Linda!
Nej, nej! Linda! Linda!
Jag kommer strax.
Vad är det?
Var är Linda?
- Hon är död. - Herregud...
Herregud...
Jag försökte säga nåt, men ni lyssnade inte.
- Tror ni mig nu? - Jag gav henne medicinsk rådgivning.
Och sen dyker du upp och börjar tjafsa om spöken och demoner.
- Det här är inte mitt fel. - Nej, förmodligen inte.
- Alkohol och piller hittades vid kroppen. - Nej! Varelsen dödade henne.
Ingenting dödade henne, utom kanske hennes egen rädsla, som du förstärkte.
Jag förstår att din systers död tog dig hårt.
Men man kan inte beskylla en påhittad ondska för livets missöden.
Åk hem nu, och för din egen skull, se till att sova lite.
Vad hände?
Är hon...?
Sykes varnar hela tiden mig för Hassans okonventionella behandlingsmetoder.
Det är dags att se vad de innebär.
Hassan?
Tillåt mig...
- Efter er. - Hallå?
Hallå?
Vad många religiösa prylar...
Vad kan det här vara för nåt tror du?
Ett tibetanskt bönehjul. Det innehåller uråldriga skyddsböner.
När det roteras, så binds de till en.
- Ursäkta att vi kom in. Dörren var öppen. - Ja. Förlåt.
Schysst samling.
Vissa tycker att det är lite väl mycket.
Det ser ut som en helgardering. Smart, tycker jag.
Linda som jag nämnde dog i sömnen i natt.
Kom.
Sätt er.
Vi har knappt sovit sen Beth dog.
Sömnbrist tär på kroppen och hjärnan, men..
Men rädsla, tvivel och ovisshet tär på själen.
Den lockas av den svagheten.
När den väl fått kontakt så angriper den om och om igen.
Ända tills den brutit ned en.
Och när man inte kan kämpa emot längre, så tar den en.
- Jag sa åt Beth att sluta kämpa emot. - Inget av det här är ditt fel, Kate.
Häxan kan besöka vem som helst, men söker de svaga.
Den söker deras rädsla, för när man väl tror på den så kommer den igen.
Tro. Det är så den hittar en.
Det är det som lockar den.
Jag hittade en kille som säger sig ha besegrat den.
Vad? Det är omöjligt.
Vi jagas av en övernaturlig varelse, men just det är omöjligt?
Hade nån besegrat den, så hade jag hittat dem.
Jag har studerat tusentals akter och undersökt botemedel världen över.
Har du kollat nätforumen?
Det tänkte jag inte på.
- Var finns denne man? - Austin.
Er vän, hur ofta såg hon den?
Några gånger, men hon sa att Sykes botade henne.
Bara några gånger? Sykes kan ha övertygat henne om att den inte var verklig.
Är det så enkelt? Att bara sluta tro på den?
Hur slutar man tro på något som man vet är verkligt?
Här är det.
Du borde nog vänta i bilen.
Visst, jag sitter kvar här och dör i sömnen. Låter toppen.
- Okej, men jag sköter snacket. - Visst.
- Ja? - Hej, jag heter Kate Beauman.
- Jag ringde igår om herr Pang. - Och jag sa att han inte vill prata.
Jag är advokat och jobbar på herr Pangs fall.
- Jag har något att diskutera med honom. - Vad då?
Det är privat. Advokatsekretess.
- Och vem är ni? - Advokat.
Advokat.
- Kom in. - Tack.
- Kan ni meddela att vi är här? - Gör det själv. Andra dörren till höger.
Okej, bra.
Herr Pang?
- Herr Pang? - Gå in, ni.
Herr Pang?
Herr Pang.
Jag heter Kate. Jag skulle vilja prata med er.
Vackra kvinna.
Ingen kommer och besöker mig.
Jag kom för att tala med er om er sömnförlamning.
Det finns inget att tala om.
Det är inte verklighet, enligt läkaren.
- Allt händer här inne. - Nej, det gör det inte.
Det är verkligt. Jag har sett den.
Den kommer inte längre.
Inget mer. Jag stoppade den.
Hur?
Det är ingen fara. Berätta för mig. Jag behöver er hjälp, snälla.
Nu har ni jagat upp honom.
- Det är ingen fara. - Lider han fortfarande av sömnförlamning?
Kan man lida av sömnförlamning om man aldrig sover?
- Vad? - Han har inte sovit på över ett år.
Läkarna kallar det för dödlig sömnlöshet.
Han kanske lever en månad till eller två. Ni borde gå!
- Kom. - Andas, bara.
Den kommer!
- Hur är det med dig? - Bra.
Herregud!
- Jag kan köra. - Jo.
- Hur gick det? - Han hade inte stoppat den.
Han bara sover inte, och det tar död på honom.
Det sägs att man är vaken under sömnförlamning, men det tror inte jag.
Jag tror att man fortfarande är i ett drömtillstånd.
Och att det är där häxan lever, där drömmar och verklighet möts.
Hur fan bekämpar man något sånt?
Först måste man slå tillbaka mot det fysiska hotet.
Rädslan föds första gången man vaknar och inte kan röra på sig.
När fröet såtts, övertygar man sig själv om att man verkligen inte kan röra sig.
Och därför kan man inte det. Det är en ond cirkel.
- Hur är det med dig? - Tyvärr går jag samma öde till mötes...
...som mannen ni hittade. Jag har inte sovit ordentligt på fyra månader.
Hur gör ni för att inte sova?
Jag tar högeffektiva koffeinpiller.
Det här är en infusionspump. Jag använder den när jag måste sova.
Den injicerar mig med adrenalin efter två minuter.
Två minuter? Det är ju ingenting.
Det tar fyra till fem minuter att strypa ihjäl någon.
Hjärnskador på grund av syrebrist kan uppstå efter tre minuter.
- Vad är det där? - Fluor.
Används mest som bedövningsmedel.
En liten dos är sövande, och med en stor dos så vaknar man aldrig mer.
Den tror jag inte att vi behöver.
Vad är planen?
En stor dos adrenalin.
Om jag ger dig den när häxan är i kontakt med dig-
- väcker det dig och bör försvaga hennes koppling till dig.
Kan du bryta sömnförlamningen en enda gång-
- bör du psykologiskt sett kunna bryta den igen och kämpa emot.
Så du vill bevaka oss medan vi sover och vänta på att den stryper oss?
Det är en risk, men vi har ont om tid och inga alternativ.
- Jag gör det. - Nej, jag.
Jag drog in Linda och dig i det här. Jag avslutar det.
- Vad gör jag nu? - Ligg ned.
Sov nu, så injicerar jag dig när hon fått kontakt.
- Somna inte. - Jag stannar här.
Låt mig inte dö.
- Vad händer nu? - Vi väntar och ser.
När det är dags så kanske jag borde göra det där.
Det är ingen fara med mig. Ingen fara.
- Nu händer det något. - Hon sover än. Hon blundar.
Sömnförlamning sker sällan med slutna ögon.
Kate?
Hon är förlamad! Kom!
Jag tappade den! Var är den?
Hitta den! Hitta den, hitta den!
- Hitta den! - Jag ser den.
Skynda!
- Jag har den. Vad gör jag nu? - Låret!
- Hur gick det? - Det är ingen fara.
Jag tror det funkade.
När jag bröt förlamningen så försvann den. Den försvann!
Fantastiskt. Men om hon är borta, så gäller det bara dig.
- Vi måste upprepa proceduren för dig. - Då gör vi det.
Hon sköter sprutan.
- Herregud... - Vad är det?
Att tro på det gör en ju sårbar. Mina föräldrar har filerna jag fick!
- Har de läst dem? - Ja.
- Det innebär inte att de tror på det. - Jag sa åt dem att forska vidare!
Fan!
Ni har nått Dave och Clare Beauman. Lämna ett meddelande..
Det är jag. Hör av er så fort ni kan.
- Ni har nått Dave och... - Herregud, de svarar inte.
- Tänk om nåt har hänt dem? - Lugn, bara. Vi är nästan framme.
Pappa!
- Vad är det? - Var är mamma?
Inte vet jag. Sover?
- Hej, raring. - Hej. Hur är det med dig?
Jag bara kollar igenom lite gamla saker.
- Det är därför jag inte är konstnär. - Jag tycker att de är vackra.
- Vad skönt att se dig le. - Jag försöker bara vara tacksam.
För den tiden jag hade med henne, och för att jag har dig kvar.
- Mår du bra, raring? - Jodå.
Har du lust att berätta vad det är frågan om?
- Jag tror han köpte det. - Men han glodde på mig.
Han undrar säkert varför vi umgås så mycket.
- Vi borde dra innan han ställer frågor. - Jag ska bara klä om.
Okej... nej, ta bara med dig kläder. Jag måste åka förbi mig och mata Trixie.
Kom, då går vi.
Trix!
Hej, Trix. - Vill du ha energidryck, eller nåt?
- Nej, men får jag låna duschen? - Javisst.
- Hur mår du? - Jag är klarvaken.
- Själv? - Utmattad.
Jag har inte mycket energi kvar, men det är lugnt.
Du kanske borde ta en kalldusch.
- För att vakna till. - Nej.
Nej, det är lugnt. Jag tar bara två såna här.
Kom och prata med mig medan jag duschar. Det håller dig vaken.
Har du nån kul historia att berätta, eller nåt?
Jag är inte särskilt rolig.
Varför inte nåt om dig och Beth?
Ni har säkert varit med om en del äventyr.
Nu ska vi se... en gång när vi var kanske 13 eller 14-
-så var en kille i skolan kär i Beth.
Hon avskydde honom, men jag tyckte att de vore det perfekta paret.
Så jag stämde träff med honom och låtsades vara hon.
Jag lät honom till och med tafsa på mig.
Dan efter, i skolan, gick han bara fram och kysste henne.
Beth klippte till honom, rätt i nyllet.
Okej, din tur.
Evan?
Evan...
Vad håller du på med?
- Öppna ögonen. - Vad?
Du sover.
Evan?
Evan!
Vakna! Evan!
Hur är det med honom?
Han ligger i koma. Även om han vaknar kan han ha fått hjärnskador.
Jag beklagar.
- Men vi är inte färdiga. - Vad?
Du gav mig adrenalinet, och den försvann.
Ja, men vi försvagade bara dess grepp, gav dig en chans att kämpa emot.
Du måste fortfarande konfrontera den.
Kate, du måste bryta förlamningen på egen hand.
- Jag tror inte jag kan det. - Du måste! Den har smakat din skräck.
Den fortsätter att ge sig på dig tills du är död.
Den hittade dig via Beth.
Du är stark, men ju längre du väntar, desto svagare blir du.
Kate, du måste göra det här.
Okej.
Överspänningen slog ut alla lampor.
Dina två världar möts.
De närmar sig varandra, mer och mer.
- Te... - Tack, men jag avskyr te.
- Lite varm mjölk för att slappna av? - Slappna av?
Linda är död på grund av mig. Evan ligger i koma.
- Sluta ha skuldkänslor. - Jag vet inte hur man slutar känna.
Känslor är inte fakta, Kate. Känslor är hjärnspöken.
Och du styr över din hjärna.
- Vad känner du mer än skuldkänslor? - Vad menar du?
Bakom skuldkänslorna, när du tänker på din syster-
- och dina vänner, och vad den har gjort med dem, vad känner du då?
- Vrede. - Där har du det.
Fokusera på den, det är där din styrka ligger.
Men innan du hittar den, så måste du konfrontera din skräck.
- Det var det jag sa till Beth. - Hon visste inte vad hon skulle möta.
Men det vet du. Dina skuldkänslor, den kommer att använda dem emot dig.
Om du kan komma förbi det...
...så hittar du kraften att bryta förlamningen och besegra den.
- Du har redan gjort det en gång. - Med adrenalin.
Och jag kan vara beredd med det igen.
Om du inte vaknar, så ger jag dig hjälp.
Kom ihåg att häxan kan förlama din kropp, men inte din hjärna.
Visst.
Jag är redo.
Jag gör det.
Om det går illa, så väcker jag dig, men du klarar det.
Jag tror på dig.
Kom ihåg att det är din hjärna, och du styr den.
Kom igen, Kate.
Dina skuldkänslor och din skräck hindrar dig. Kämpa emot!
Kom igen, Kate.
Åh, nej... Ingen fara, vi försöker igen.
Nej... Nej!
Nej...
Kämpa, Kate. Jag kommer.
Hassan?
- Kate. - Beth?
Det är ont om tid.
- Va? - Du måste vakna.
- Jag är vaken. - Nej, det är du inte.
Vi måste skynda oss.
- Vakna!-Hjälp mig! - Du måste vakna.
- Hur då? - Kate, du måste släppa taget om mig.
- Vad? Jag förstår inte. - Glöm mig, så att du kan leva.
- Det kan jag inte. - Klart du kan.
Du har gjort det förr. Jag bad dig om hjälp, och du försköt mig.
Det är inte sant.
Du skulle alltid stå i centrum. Så krävande och egoistisk.
Mamma och pappa gav dig allt, så inget fanns kvar åt mig.
Men det räckte ju inte. Linda? Evan?
- Hassan dog för dig, i onödan. - Det var inte meningen.
Det är aldrig meningen, Kate. Du bara agerar.
Du förstörde deras liv, precis som du gjorde mitt.
- Nej. - Varför trodde du inte på mig?
Du övergav mig.
Beth, jag är ledsen.
Snälla, förlåt mig.
Du är inte min syster.
Det här är inte mitt fel, och du är inte min djävla syster!
Idag har jag goda nyheter,
Evan öppnade ögonen. Enligt läkarna kommer han att återhämta sig helt.
För min del så har förlamningen börjat igen.
Men jag har inte sett den. Kanske är den borta, i alla fall för min del.
Men vad som än sker, svär jag att avsluta det Hassan påbörjade.
Och sätta stopp för den, en gång för alla.
Fortsätt höra av er, och tappa inte hoppet.
Men var försiktiga.
För jag vet att den fortfarande är där ute-
-och väntar på den som börjar tro.
Undertext: Max Romeo www.ordiovision.com